PRO VITA
©
Parengė Robertas Skrinskas
STRAIPSNIAI, LAIŠKAI
DIEVO ŽODIS vs. ŽMOGAUS ŽODIS
Kun. Robertas Gedvydas Skrinskas
2021-02-07
Pastaraisiais metais vėl imta versti Bibliją į lietuvių kalbą. Šiuo metu Naujojo Testamento ekumeninį vertimą pirmą kartą vykdo komanda iš katalikų kunigų, protestantų pastorių ir pasauliečių. Jau išspausdintas Evangelijos pagal Morkų vertimas.
Norėčiau pateikti kelis asmeninius pastebėjimus apie dabar naudojamą kunigų Česlovo Kavaliausko verstą ir Vaclovo Aliulio redaguotą Naująjį Testamentą ir Antano Rubšio Senąjį Testamentą.
Vertimai gali būti kelių rūšių, bet svarbiausias yra ištikimybės originaliam tekstui kriterijus.
Vertėjas, kad ir koks išsimokslinęs jis bebūtų, yra nuodėmingas žmogus. Todėl dėl puikybės, susireikšminimo, tariamo išprusimo, mokslo laipsnio, noro įsiamžinti, ideologinių nusistatymų ar kt. motyvų gali susigundyti pakeisti žodžių prasmę pagal nūdienos trumpalaikes madas.
Šv. Raštas yra užrašytas Dievo įkvėpimu ir apreiškimu, todėl ir vertimui reikia Dievo malonės. Manyčiau, kad vertimas maksimaliai priartėtų prie originalo – įkvėpto Dievo Žodžio, prieš tai reikėtų visą Bendruomenę pakviesti prie atgailos, pasninko ir maldos. Kaip kai kurie didieji tapytojai pasninkaudavo ir melsdavosi prieš imdamiesi šventų darbų. O kartais net tapydavo atsiklaupę ant kelių. Dvasinė praktika: dažna Išpažintis, Šv. Komunija, malda ir pasninkas reikalingi ir vertėjams.
***
Nesiimu čia apžvelgti viso Šv. Rašto vertimo. Nurodysiu tik
kelis konkrečius pavyzdžius, iš kurių gali paaiškėti vertimų tendencija.
Neliesiu ir Naujojo vertimo, nes jis dar verčiamas ir redaguojamas.
1. „Tavąjį vardą garsinsiu broliams,
Maldingų žmonių būryje tave girsiu.“ Ps 21 (22), 23. Vertimas Kun. A. Liesio,
redagavimas kun. V. Aliulio ir kun. Č. Kavaliausko.
Kun. A. Rubšio vertime jau atsiranda niekada nebuvę nauji
žodžiai „ir seserims“:
„Tada aš skelbsiu tavo garsą broliams ir seserims,
šlovinsiu tave jų sueigose.“ Ps 22,23.
O kaip verčia kitų tautų vertėjai? Pažiūrėkime.
King James Bible:
I will declare thy name unto my brethren: in the midst of the
congregation will I praise thee.
Brenton Septuagint Translation:
I will declare thy name to my brethren: in the midst of the church will I
sing praise to thee.
Sinodalinis vertimas: Буду возвещать имя Твое братьям моим, посреди собрания восхвалять Тебя. Пс: 21: 23-23 Panašus ir senasis bažnytinės slavų kalbos.
Rusijos Biblijos draugijos 2011 m.:
Твое имя провозглашу я пред братьями моими, средь Собрания прославлю
Тебя.
Vulgata:
Narrabo nomen tuum fratribus meis; in medio ecclesiae laudabo te.
Mazoretų tekstas:
(broliams) אֲסַפְּרָה שִׁמְךָ לְאֶחָי בְּתוֹךְ קָהָל אֲהַלְלֶךָּ׃
Apie seseris cituotose kitų tautų originaliuose Šv. Rašto vertimo ištraukose nėra rašoma. O tai reiškia, kad buvo prikurta ir pateikta kaip Dievo Žodis, nors tėra žmogaus savavališkas feministinio „pozityvios diskriminacijos“ laikotarpio mados intarpas.
2. „Atėjus laiko pilnatvei, Dievas atsiuntė savo Sūnų,
gimusį iš moters, pavaldų įstatymui, kad atpirktų esančius įstatymo valdžioje ir
kad mes įgytume įsūnystę. O kadangi esate įsūniai, Dievas atsiuntė
į mūsų širdis savo Sūnaus Dvasią, kuri šaukia: „Aba, Tėve!“ Taigi tu jau nebe
vergas, bet įsūnis; o jeigu įsūnis, tai Dievo valia ir
paveldėtojas.“ Gal 4, 4–6
Taip išvertė kun. Česlovas Kavaliauskas ir suredagavo kun. Vaclovas Aliulis I ir
II leidimuose. Tačiau nuo 1998 m. „įsūniai“ pakeisti „įvaikiais“. Rašoma
„...kad mes įgytume įvaikystę. O kadangi esate įvaikiai, Dievas
atsiuntė į mūsų širdis savo Sūnaus Dvasią, kuri šaukia: „Aba, Tėve!“ Taigi tu
jau nebe vergas, bet įvaikis; o jeigu įvaikis, tai Dievo valia ir
paveldėtojas.“ Gal 4,5-6. Įsidėmėtina, kad nors vertėjas kun. Č. Kavaliauskas
jau miręs (1997 m.), žodžio „įvaikai“ vertimo autorystė paliekama jam.
Originale yra žodis υἱοθεσίαν, reiškiantis įsūnystę, o ne įvaikystę.
Įsūnystė pakeista įvaikyste ir laiške Romiečiams: „gavote įvaikystės
Dvasią, kurioje šaukiame: „Aba, Tėve!“ Rom 8,15, Nors kun. Č. Kavaliausko ir
kun. V. Aliulio I ir II leidimuose versta įsūnystės Dvasią.
Apaštalas Šv. Paulius kitoje vietoje vartoja tą patį žodį
įsūnis: „Iš grynos meilės, laisvu savo valios nutarimu, jis iš anksto paskyrė
mus per Jėzų Kristų tapti jam įsūniais savo malonės kilnumo šlovei.“ Ef
1, 5-6.
3. Štai Valandų Liturgija, Pirmadienis. IV eilinė savaitė,
Pirmasis skaitinys, Iš Pirmojo laiško tesalonikiečiams 2, 13 – 3,13: „Broliai
seserys! 2,13 Mes be paliovos dėkojame Dievui,..“. Nors sakinių
numeracijos prie pradžios kreipinio „Broliai seserys!“ nėra, bet paprastai
pridedamas tas kreipinys, kuris būna laiško pradžioje. Šiuo atveju „broliai“:
„Jūs patys, broliai, žinote, kad mūsų apsilankymas pas jus nebuvo
bergždžias. 1Tes 2,1“ Seserų čia nėra.
O štai to paties 2 skyrelio tęsinyje apaštalas Paulius rašo: „O mes, broliai,
kuriam laikui atskirti nuo jūsų...“ 1 Tes 2,17. Toliau: „Šitaip, broliai,
jūs savo tikėjimu paguodėte mus visose mūsų bėdose ir negandose.“ 1 Tes 3,7. Tai
kodėl seserys diskriminuojamos, iš „svetimžodžių prirašymo“ logikos, jei
pradžioje jos įterptos, o toliau jau neminimos? Kur jos išgaravo?
Galima teigti, kad tai ne Šv. Raštas, bet Valandų Liturgija. Bet „Broliai
seserys! pristatomi kaip dalis Šv. Rašto: „Iš Pirmojo laiško tesalonikiečiams
2,13 – 3,13: Broliai seserys! ....“
Pradėjus tokiu keliu eiti, kaip toli juo bus nukeliauta? Jeigu paimsime normaliai išverstą ištrauką: Kažkas jam pranešė: „Štai tavo motina ir broliai stovi lauke, nori su tavim pasikalbėti“. Jis atsakė pranešusiam: „Kas gi mano motina ir kas mano broliai?“ Mt 12,47-48. Tai pagal genderizmo modernią liniją reikėtų jau versti „Štai tavo gimdytojas Nr.1 (ar Nr.2, priklausomai ar tėvas, ar motina eina pirmu numeriu) ir broliai stovi lauke, nori su tavim pasikalbėti.“
4. Marijos giesmė „Magnificat“: „Jis maloningas iš kartos į kartą tiems, kurie jo bijo.“ Lk 1,50
Čia vėl atvejis, kai originalus žodis bijo pakeičiamas visiškai kitu, nesinoniminiu „korektišku“ žodžiu klauso. Net ultra liberaliuose šiuolaikiniuose vertimuose paliekamas žodis bijo. Betgi pasižiūrėkime kitus vertimus.
Teologijos daktaro, Kauno arkivyskupo metropolito Juozapo
Skvirecko vertimas:
Jo gailestingumas iš kartos į kartą tiems, kurie jo bijo.
Graikų:
καὶ τὸ ἔλεος αὐτοῦ εἰς γενεὰς καὶ γενεὰς τοῖς φοβουμένοις αὐτόν.
who fear φοβουμένοις (phoboumenois). Verb - Present Participle Middle or Passive - Dative Masculine Plural. From phobos; to frighten, i.e. to be alarmed; by analogy, to be in awe of, i.e. Revere.
Visuose graikų leidiniuose nuo Receptus 1550 m. ir Beza 1598 m. iki Berean Naujo Testamento 2016 m. vartojamas žodis φοβουμένοις bijo.
Armėnų:
եւ
անոր
ողորմութիւնը
իրմէ
վախցողներուն
վրայ
է՝
սերունդէ
սերունդ - bijo
Kiniečių:
他憐憫敬畏他的人,直到世世代代。Arba
他的怜悯,世世代代临到敬畏他的人。-
bijo
Sinodalinis rusų vertimas:
и милость Его в роды родов к боящимся Его;
Lenkų:
a swoje miłosierdzie na pokolenia i pokolenia [zachowuje] dla tych, co się Go
boją.
Beveik visos Anglų Biblijos versijos:
And His mercy is on those who fear Him From generation to generation.
Vulgata:
et misericordia ejus a progenie in progenies timentibus eum.
Vokiečių Liuterio Biblijos:
Und seine Barmherzigkeit währet immer für und für bei denen, die ihn fürchten.
Tradicinė Italų:
di generazione in generazione la sua misericordia si stende su quelli che lo
temono.
Švč. M. Marijos žodžių Šv. Rašte tėra labai mažai. Ir, deja, kažkas manosi esąs išmintingesnis už „Išminties Sostą“, kaip Švč. M. Marija vadinama Loreto Litanijoje, ir evangeliškesnis už Šv. evangelistą Luką, ir galiausiai supratingesnis už patį Dievo Žodį, kurį keičia savu konjunktūriniu išmislu.
Bažnyčios tėvai iš visų septynių Šventosios Dvasios dovanų
vertingiausia laiko Dievo baimės dovaną. Dykumos tėvai Dievo baimę priskyrė
brangiausiai dorybei.
Pats Dievas per Apreiškimą Šv. Rašte mus moko:
„Pagarbi Viešpaties baimė yra garbė ir pasididžiavimas,
laimė ir šventės džiugesio vainikas.
Pagarbi Viešpaties baimė sušildo širdį, duodama ir linksmumo, ir džiaugsmo, ir
ilgą gyvenimą.
Kas pagarbiai bijo Viešpaties, tam viskas gerai baigsis; mirties dieną jis bus
laimingas.
Pagarbi Viešpaties baimė yra Viešpaties dovana; meilei jis padaro tvirtus
takus.
Pagarbiai bijoti Viešpaties yra pradžia išminties, – sukuriama ji ištikimiesiems
dar jų motinos įsčiose.
Ji yra žmonijos amžini pamatai ir jų palikuonims ji liks ištikima.
Išminties pilnatvė yra pagarbi Viešpaties baimė; mirtinguosius savo vaisiais ji
apsvaigina.
Visus savo namus ji pripildo rinktinių valgių ir svirnus – savo pjūties
derliaus.
Pagarbi Viešpaties baimė yra išminties vainikas: ji leidžia klestėti ramybei ir
sveikatai.“ Sir 1, 10–18
„O dabar, Izraeli, taigi ko reikalauja iš tavęs Viešpats, tavo Dievas?
Vien pagarbiai bijoti Viešpaties, tavo Dievo, eiti visais
jo keliais, mylėti jį, tarnauti Viešpačiui, tavo Dievui, visa savo širdimi ir
visa siela ir laikytis visų Viešpaties, tavo Dievo, įsakymų bei jo įstatų,
kuriuos duodu tau šiandien tavo paties labui.“ Įst 10, 12 – 13
„Bijosi Viešpaties, savo Dievo, tik jį garbinsi, jam atsiduosi ir jo vardu
prisieksi.“ Įst 10, 20
„Viešpats amžinai gailestingas tiems, kurie Jo šventai bijo.“ Ps 103, 17
„Laimingas, kas pagarbiai Viešpaties bijo, kas jo įsakymus nuoširdžiai vykdo.“
Ps 111 (112), 1
„Gerbkite visus, mylėkite brolius, bijokite Dievo, gerbkite karalių.“ 1 Pt 2,17
5. Malda „Ave Maria“ yra sudaryta iš dviejų dalių: Dievo Žodžio - Angelo
Gabrieliaus sveikinimo su Elzbietos palaiminimu ir Bažnyčios maldos.
Atėjęs pas ją, angelas tarė: „Sveika, malonėmis apdovanotoji! Viešpats su
tavimi!“ Lk 1,28 Ji (Elzbieta) balsiai sušuko: „Tu labiausiai palaiminta iš visų
moterų ir palaimintas tavo įsčių vaisius! Lk 1,42
A). Vėlgi, buvo „pakoreguotas“ žmogišku žodžiu Dievo
Žodis. Visas katalikiškas pasaulis kalba „et benedictus fructus ventris tui,
Jesus“ – „ir palaimintas tavo įsčių vaisius Jėzus“. Tik Lietuvos gyventojams, ir
tik kalbantiems lietuvių kalba, 1965 m. Bažnyčios vyresnybės buvo uždrausta taip
kalbėti, kaip buvo kalbama nuo seniausių laikų ir liepta bažnyčiose vartoti
vietoje „įsčių vaisius“ - „sūnus“. Nors tiems patiems katalikams, kalbantiems
lenkiškai Lietuvoje, esantiems toje pačioje Bažnytinėje jurisdikcijoje, buvo
palikta originali biblinė formulė: „i błogosławiony owoc żywota Twojego, Jezus“.
Lygiai draudimas netaikytas Lietuvos katalikams, kalbantiems baltarusiškai: „і
благаслаўлёны плод улоння Твайго, Езус.“ Draudimas negalioja ir Lietuvoje
katalikiškoms pamaldoms rusų kalba, kurias mėgsta organizuoti jėzuitai:
„благословен плод чрева Твоего Иисус“.
„Vienas Viešpats, vienas tikėjimas, vienas krikštas. Vienas Dievas ir visų
Tėvas, kuris virš visų, per visus ir visuose. Ef.4,5-6. Dar galima pridėti viena
valstybė, vienas (tas pats) vyskupas, viena Bažnyčia, vienas Šv. Raštas. Bet
cituoti Šv. Apaštalo Pauliaus žodžiai (Ef.4,5-6) negalioja Lietuvoje, nes tik
lietuviams draudžiama Ave Maria viešai melstis vienybėje su katalikišku
pasauliu ir net savos Bažnytinės provincijos kita kalba besimeldžiančiais
katalikais. Užmirštama katalikų vienybė, kuri pasireiškia ir vieninga malda.
B). Gal manyta, kad „įsčių vaisius“ yra gėdingas,
nedorovingas terminas? Tikėtiniausia, kad Angelo, Elzbietos ir Marijos žodžiai
mus pasiekė iš pačios Švč. M. Marijos. O kas Ji yra? - Mergelių Mergelė, Motina
tyriausioji, Motina skaisčiausioji, Motina nepalytėtoji, Motina nesuteptoji,
Karalienė mergelių, Karalienė be gimtosios nuodėmės pradėtoji. Jeigu tie žodžiai
būtų bent kiek gėdingi, nedorovingi ir netyri, tai kaip būtų galėjusi Tyrumo
Įsikūnijimas juos perduoti?
O jei Šv. Lukas, kaip apaštalas Paulius, gavo Dievo Apreiškimu, tai tuo labiau
šventvagiška iškraipyti Dievo Žodį.
C). „Tavo (Marijos) sūnus Jėzus“ prasmė (sūnystė) yra
teologiškai susiaurinama iki minimumo. „Štai tavo tėvas ir aš su sielvartu
ieškome tavęs“. O jis atsakė: „Kam gi manęs ieškojote? Argi nežinojote, kad man
reikia būti savo Tėvo reikaluose?“ Lk 2,48 -49. Dvylikametis atsakydamas į
klausimą, atsiriboja nuo siaurai suprastos žemiškos tėvystės.
Jis Mariją per vestuves Kanoje vadina „moteriške“.
Jis atsakė pranešusiam, kad atvyko motina: „Kas gi mano motina ir kas mano
broliai?“ Ir, ištiesęs ranką į mokinius, tarė: „Štai mano motina ir mano
broliai! Kiekvienas, kas tik vykdo mano dangiškojo Tėvo valią, yra man ir
brolis, ir sesuo, ir motina“. Mt 12, 48-50.
Ant kryžiaus kabodamas Jėzus tarė motinai: „Moterie, štai tavo sūnus!“ Paskui
tarė mokiniui: „Štai tavo motina!“ Jn 19 26-27. Evangelistai ir kiti Mariją
vadina Jėzaus motina ir taip yra, bet tai neapima Jėzaus Dievystės. Nes jis yra
Aukščiausiojo Sūnus. Angelas Gabrielius tarė Marijai: „Jisai bus didis ir
vadinsis Aukščiausiojo Sūnus.“ Lk 1,32. Sakydami „tavo sūnus“ mes iškraipome
net arkangelo Gabrieliaus žodžius, nes jis jo sūnystę priskyrė Dievui Tėvui, o
ne Marijai.
Efezo susirinkimas AD 431 paskelbė Mariją Θεοτόκος (Dei Genitrix) Dievo
Gimdytoja.
D). Išmirštančioje Lietuvoje buvo žudomi negimę kūdikėliai
milžiniškais kiekiais. Pagrindinis gydytojų argumentas buvo – tai dar nėra
žmogus. 1970 ir 1980 m. Lietuvoje buvo padaroma vien oficialiai po 45 300 abortų
per metus. 1990 m. - 50 000. Abortų skaičius iš tiesų yra didesnis, nes kai
vyrai būna komandiruotėse, ar jūreiviai jūrose, ar nesveikuoja ir žmonos būna
neištikimos, norėdamos nuslėpti savo nuodėmę, jos darosi neoficialiai, kad
neišaiškėtų tiesa. Arba nenori, kad medicinos istorijoje būtų oficialus įrašas
apie abortą, todėl irgi darosi neoficialiai. Neoficialius abortus daro tie patys
akušeriai - ginekologai. Ir jeigu tos moterys būtų nuo vaikystės kalbėjusios
maldą „ir pagirtas tavo įsčių vaisius Jėzus“, o vaisius, turintis vardą – jau
asmuo, - jos, ir aš tuo tikiu, būtų rimčiau pagalvojusios, prieš darant abortą.
Ir Lietuvoje nebūtų daroma tiek daug abortų. Jei galima taip išgelbėti bent
vieną gyvybę, reikėtų sugrąžinti originalius maldos žodžius.
,,Juk tu vedei mane nuo pat motinos įsčios; tu padarei, kad aš buvau saugus prie
mano motinos krūtų. Tau aš esu atiduotas nuo pat pradėjimo, nuo pat mano motinos
įsčios tu esi mano Dievas.'' Ps 21,10-11
„Net dar negimęs tau priklausiau, mano motinos įsčiose tu buvai mano jėga.“ Ps
71,6.
„Juk tu mano širdį sukūrei, užmezgei mane motinos įsčiose.“ Ps 139,13.
„Štai vos tik tavo pasveikinimo garsas pasiekė mano ausis, šoktelėjo iš
džiaugsmo kūdikis mano įsčiose“. Lk 1,44 Tai Šv. Rašto tekstai kupini Gyvybės
Evangelijos.
E). Viena klaida gimdo kitas. Kreivai išverstas ir Katekizmas. Originalūs žodžiai įdėti į kabutes ir skliaustelius, o prikurti - kaip originalūs: 2676 „Tu pagirta tarp moterų ir pagirtas Tavo Sūnus ('įsčių vaisius') – Jėzus.“ Tai yra 2676 paragrafas neatitinka Visuotinės katalikų Bažnyčios Katekizmo. Bet jis galiojantis, nes patvirtintas vyskupų Konferencijos.
6. „Siono kalnas“ ar „Ziono kalnas“. Šiuo metu LVK
(katalikų) leidimas 1998 m. Naujajame Testamente Apr 14,1; Jn 12,15; Rom 11,26;
Žyd 12,22 naudoja „Siono kalnas“, o jau Senajame Testamente pradėta naudoti „Ziono
kalnas“. Dalis tautų, pvz. rusai, lenkai, prancūzai ir kt. naudoja pirmą raidę
S, o dalis Z.
Daugelis tautų naudoja Karalius David: Vulgata - Clementina David; Septuagint -
Δαυεὶδ. Hebraiškas Leningrado kodeksas - דָוִ֧ד Esperanto – David; Italų –
Davide; Rusų Sinodalinis – Давид; Portugalų - Davi ir t.t. Mes – Dovydas. Nes
tokia jau susiklostė tradicija. Tokia pati tradicija susiklostė ir su kalno
pavadinimu. Pvz. lietuvių terminijoje rašoma „Sionizmas (pagal Siono
kalną Jeruzalėje) – žydų tautinis judėjimas“. Todėl gal ir Sioną palikime, nes
tada teks kaitalioti Šv. Rašte minimų vardų pavadinimus pagal biblistų kiekvieną
naują kartą ir keitimams nebus galo.
7. Valandų Liturgija. Iš šventojo vyskupo Metodijaus Siciliečio Pamokslo Šventosios Agotos šventei. „Ji – mergelė, nes yra gimusi iš nemirtingojo Dievo Žodžio (taip pat dėl manęs, savo kūne patyrusio mirtį) ir nedalomo Dievo Sūnaus, kaip sako teologas Jonas: Visiems, kurie jį priėmė, jis davė galią tapti Dievo vaikais“.
Kai kurios tautos vartoja tokį apibudinimą „teologas Jonas“. Bet lietuviai religinėje literatūroje ir Šv. Rašte nuo pat pradžios vartoja terminą „Šv. Evangelistas Jonas“. Nors „teologas Jonas“ vis dažniau pasitaiko verstinėse knygose dėl vertėjų nekompetencijos. Jei paklaustume kokio lietuvio teologijos profesoriaus apie „teologą Joną“, tai jis nesusigaudytų, apie ką mes kalbame. Todėl nereikėtų aklai versti iš kitų kalbų ir darkyti įprastą lietuviams religinę terminologiją.
8. Antano Rubšio vertimas Pr 2, 18 VIEŠPATS Dievas tarė:
„Negera žmogui būti vienam. Padarysiu jam tinkamą bendrininką“.
English Standard Version: Then the LORD God said, “It is not good that the man
should be alone; I will make him a helper fit for him.”
New American Standard Bible: Then the LORD God said, “It is not good for the man
to be alone; I will make him a helper suitable for him.”
Aramaic Bible in Plain English: And LORD JEHOVAH God said, “It is not good for
Adam to be alone. I shall make a helper for him like himself.”
עֵ֖זֶר pagalbininkas (hebrajų)
Ispanų kalba: La Nueva Biblia de los Hispanos: Entonces el SEÑOR Dios dijo: "No
es bueno que el hombre esté solo; le haré una ayuda adecuada."
Tada Viešpats Dievas tarė: "Negera, kad žmogus būtų vienas; aš padarysiu
jam tinkamą pagalbininką".
Prancūzų kalba: Louis Segond (1910)
L'Eternel Dieu dit: Il n'est pas bon que l'homme soit seul; je lui ferai une
aide semblable à lui. Viešpats Dievas tarė: "Negera žmogui būti vienam; aš
padarysiu jam pagalbininką, panašų į jį patį.
Vokiečių kalba: Liuteris (1912)
Und Gott der HERR sprach: Es ist nicht gut, daß der Mensch allein sei; ich will
ihm eine Gehilfin machen, die um ihn sei.Viešpats Dievas tarė: "Negera, kad
žmogus būtų vienas; aš padarysiu jam pagalbininką, kuris bus su juo.
Rusų: И сказал Господь Бог: не хорошо быть человеку одному; сотворим ему
помощника, соответственного ему.
Vulgata: Dixit quoque Dominus Deus: Non est bonum esse hominem solum: faciamus
ei adjutorium simile sibi. Viešpats Dievas taip pat pasakė: „Negera žmogui būti
vienam, padarykime jam padėjėją, kaip jis pats“.
Lenkų Biblia Tysiąclecia: Potem Pan Bóg rzekł: ”Nie jest dobrze, żeby mężczyzna
był sam, uczynię mu zatem odpowiednią dla niego pomoc”. Tada Viešpats Dievas
pasakė: „Negera žmogui būti vienam, todėl aš padarysiu jam tinkamą
pagalbininką“.
***
Man labai gaila, kad į lietuviškus vertimus įsisuko kažkoks
Dievo Žodžio darkymo ir papildomų žmogiškųjų žodžių prirašinėjimo virusas.
Sakoma, kad senieji vertėjai suskaičiuodavo visas Biblijos raides, kad tik nieko
nepraleistų. Nes pagarba Šv. Raštui kaip Dievo Žodžiui tolygi pačiam Dievui.
Apaštalas Šv. Paulius: „Mes be paliovos dėkojame Dievui, kad, priėmę mūsų
paskelbtąjį Dievo žodį, jūs priėmėte jį ne kaip žmogaus žodį – bet, kas jis iš
tikro yra – kaip Dievo žodį, kuris ir veikia jumyse, tikintieji.“ Tes 2,13
„Broliai, aš kalbu, kaip įprasta žmonėse: net žmogaus teisėto testamento niekas
negali atmesti ar papildyti!
Aš noriu pasakyti: Dievo patvirtinto testamento negali panaikinti po keturių
šimtų trisdešimties metų atsiradęs Įstatymas, ir jis negali pažado paversti
niekais. Gal 3,15,17. Taigi, tuo labiau Dievo Naujojo Testamento niekas negali
papildyti!
II Vatikano Susirinkimas taikliai primena:
Bendrija visuomet gerbė dieviškąjį Raštą taip, kaip ir Viešpaties kūną
(Eucharistiją). Ypač liturgijoje ji nesiliauja ėmusi ir dalijusi tikintiesiems
gyvenimo duoną nuo Dievo žodžio ir Kristaus kūno altoriaus. Tą Raštą drauge su
šventuoju Tikėjimo kraičiu ji visuomet laikė ir tebelaiko svarbiausia tikėjimo
norma, nes, būdamas Dievo įkvėptas ir kartą visiems laikams parašytas, jis
nekintamai perteikia paties Dievo žodį ir leidžia pranašų bei apaštalų lūpomis
prabilti Šventajai Dvasiai. ("Dieviškasis Apreiškimas", DEI VERBUM VI, 21).
Ir pats Dievo Žodis perspėja mus ir ypač vertėjus:
„Aš (Jėzus) pareiškiu kiekvienam, kuris klauso šios knygos pranašystės žodžių:
„Jeigu kas prie jų ką pridės – Dievas jam pridės aprašytų šioje knygoje negandų.
Ir jeigu kas atims ką nors nuo šios pranašystės knygos žodžių – Dievas atims jo
dalį nuo gyvybės medžio ir šventojo miesto, kurie aprašyti šitoje knygoje“. Apr
22, 18 -19.
„Bet nors ir mes patys ar angelas iš dangaus imtų jums skelbti kitokią
evangeliją, negu esame jums paskelbę, – tebūnie prakeiktas! Kaip anksčiau
sakėme, taip dabar sakau dar kartą: jei kas jums skelbia kitokią evangeliją,
negu esate priėmę, – tebūnie prakeiktas! Gal 1, 8-9.
Visi tie perspėjimai galioja ne tik Apreiškimo knygai ar Šv. Pauliaus laiškui
Galatams. Jie taikomi visam Šv. Raštui.
Kaip rašė Popiežiškosios lietuvių šv. Kazimiero kolegijos rektorius ir jos steigėjas, Šventojo Rašto į lietuvių kalbą vertėjas prelatas Dr. Ladas Tulaba (1912–2002) savo knygos „Tai Jums kalbėjau“, Roma 1992 įvade: „Stengiausi perduoti Bažnyčios mokymą, o ne savo asmeniškas pažiūras. Kai kam gal mano mintys atrodys per daug tradicinės, per mažai moderniškos. Aš tačiau visą laiką buvau nuomonės, kad Bažnyčios mokyme yra viena ir ta pati linija, kuri plaukia iš Evangelijos, kaip ją moko Bažnyčia, aš visur ir laikiausi.“
„Norėdamas įsiteikti miniai, Pilotas paleido Barabą, o Jėzų
nuplakdino ir atidavė nukryžiuoti.“ Mk 15,15
Nuo šios ligos, kurią galima pavadinti nelaimingojo Piloto liga – noru įsiteikti
miniai - te apsaugo Šv. Apaštalo Pauliaus žodžiai:
„Dievo pripažinti esą tinkami, kad mums būtų patikėta Evangelija, mes ją ir
skelbiame taip, kad patiktume ne žmonėms, bet Dievui, kuris skaito mūsų širdies
gelmėje.“ 1 Tes 2,4
„Ar aš ieškau žmonių palankumo, ar Dievo? Gal stengiuosi įtikti žmonėms?
Norėdamas patikti žmonėms, nebebūčiau Kristaus tarnas.“ Gal 1,10
http://www.tiesos.lt/index.php/tinklarastis/straipsnis/kun.-robertas-gedvydas-skrinskas.-dievo-zodis-vs.-zmogaus-zodis
Rašykite adresu: ,,skrinskasETAgmail.com“